Telegram till Lady Edith.
Jag vill inte störa dig.
Var inte dum. Du stör inte.
Tack, Baxter.
Jag borde inte besvära dig, men...
Om du bara ville sluta prata så där och flytta in igen.
Jag kom för att berätta att Edith snart får dåliga nyheter.
Vad? Hur vet du det?
Hennes redaktör kommer hit i eftermiddag.
Tyvärr är det nog som vi har fruktat.
Även om det är väntat,
är det smärtsamt när det sker.
Så det är inga goda nyheter?
Isåfall hade han ringt.
Förvarna Madge när du ser henne.
- Är allt klart för i morgon? - Vadan detta?
Jag ska titta på stugan igen.
Sen måste jag bestämma mig.
Mrs Hughes gör mig sällskap.
Då går jag-
Hurdan är den här stugan?
Jag vet inte. Ni kan fråga i övermorgon,
såvida ni inte vill följa med oss?
Inte vill hon ha mig med.
Det är inte sant, och det vet ni.
Det vore bra att få glömma det där med minnesmärket.
Hör efter med henne, men tvinga henne inte.
Visst är det hemskt,
men vad trodde hon att han gjorde? Bodde i ett träd?
Ni borde inte skämta, milady.
Bara här inne.
Jag lovar att vara gravallvarlig där ute.
Nej, jag beklagar. Uppriktigt.
Han var en trevlig man. Men vad han kunde ha sett hos Edith...
Kära nån.
York & Ainsty håller hästkapplöpning
vid Canningford Grange på lördag.
Mr Blake har övertalat Lord Gillingham
att de båda ska delta.
Jag trodde man måste följa jakten för att delta.
De har båda varit med där förut,
så de har säkert myglat sig in.
Jag kanske följer med.
Får damer rida tillsammans med herrarna?
De ändrade reglerna före kriget.
Pappa tycker att det går för fort.
Vill de bo här på Downton?
Mr Blake och Lord Gillingham?
De vill träffa mig vid Canningford och komma hit på kvällen.
Jösses.
Varför vill Hans nåd komma hit efter att ni har brutit?
Han accepterar inte att jag kan bestämma själv.
Anna, ser jag tantaktig ut?
Absolut inte, milady.
Jag kanske ska påminna dem om vad de går miste om.
Så hjärtlös är ni inte.
Shrimpie har strukit flera namn
av de möjliga.
Han tror sig hitta henne snart nog.
Tänker du tala om det för prinsen?
Jag borde väl det, eller hur?
Ska jag följa med?
Nej, jag går ensam den här gången.
Jag ber så mycket om ursäkt, milady. Jag visste inte att ni hade sällskap.
Det här är mrs Crawley, min kusin,
- en flitig gäst, som ni kommer att märka. - Goddag, frun.
Hejsan.
Denker är min nya jungfru.
Hon försöker vänja sig vid jobbet.
Hade ni en fråga, Denker?
Det kan vänta, milady.
Jag tänkte faktiskt fråga om bagaget
och vilka väskor ni föredrar när ni reser.
Jag reser inte mycket nuförtiden.
Fråga Spratt. Han hjälper er.
"Hjälper mig...?
Bra att veta.
Ursäkta mig.
Mr Barrow, ni borde faktiskt ta lite ledigt och vila upp er.
- Ni ser verkligen dålig ut. - Jag mår utmärkt, tack.
- Har aldrig mått bättre. - Ni har aldrig verkat sjukare.
Eftersom ni är likgiltig för mina åsikter, mr Bates,
passar det att jag är likgiltig för era.
Jag kilar ner till byn. Jag glömde min knapplåda där.
Det är Lady Mary, Anna.
Hon vill nog ha nåt före lunch.
Gå du. Jag hämtar den.
Vill du det? Tack.
Vet vi när han anländer?
Senare i eftermiddag.
Jag har snart några ritningar färdiga som ni ska få titta på.
Vad för ritningar?
Idéer för att renovera de nedgångna husen i byn.
Varför byggs det överallt?
Kriget visade att hälften av befolkningen bodde i undermåliga hus.
Man chockades av hur sjukliga många nya rekryter var.
"Osunda hem ger ingen sund befolkning."
- Vem sa det? - Det stod visst på en affisch.
Jag hörde från Charles i dag.
Han och Tony ska tävla i hästkapplöpningen
i Canningford på lördag.
- Atticus nämnde det där. - Atticus?
Atticus Aldridge. Som jag träffade i York.
- Har ni blivit goda vänner? - Ja, faktiskt.
Hans föräldrar, Sinderbys, har köpt Canningford Grange.
Nu försöker de ställa sig in överallt. Lord Sinderby är väl rik?
Skulle de köpa stället annars?
Kan vi inte åka dit allihop, över dagen?
Ja, vi frågar farmor och Isobel och tar med barnen.
Ska jag säga till Charles att de kan sova här?
Visst, om du vill det.
När den här karln kommer,
kan ni väl låta Edith och mig träffa honom ensamma.
VARAKTIG KÄRLEK av Marie Stopes
Här måste det vara.
Verkligen, milady? Ni gör mig förvånad.
Jag hoppas att din standard inte är så hög
att den hindrar er från att bli kvar i min anställning, Denker.
Nej, inte alls så hög, milady.
Var är...
Var är portklappen?
Stanna här.
Jag har visat in honom i salongen, men dessvärre
är det nog som vi har fruktat.
Så ledsamt.
Hans nåd är hos dem nu.
- Har han kommit? - Ja, och det ser inte lovande ut.
Kära nån.
Mrs Hughes sa att ni ville göra oss sällskap i morgon.
Bara om det går bra för er del.
- Det här är en fredsinvit, antar jag. - Om det ställer till...
Nej, nej, nej.
Ni kan få bjuda på te.
Mr Carson vill se stugan.
Han vill att du förlåter honom.
- Följ med du också. - Jag har plikter att sköta.
Du verkar jobba hårdare nu än när miss Bunting var här.
Det gör jag. Jag vill verkligen inte göra henne besviken.
Lite te?
Det kan jag åtminstone klara av.
Hur hittade du mig?
Rose gav mig adressen.
Och du kom ensam till den här delen av staden?
Jag har min jungfru med mig.
Så härligt att vara tillbaka i en värld
där damer beledsagas av sina jungfrur.
Varför ordnade inte din son med bilskjuts?
Det hade han gjort, jag...
Jag valde att inte
berätta för honom att jag skulle åka hit.
Det är inte vårt första hemliga möte.
Jag föredrar att
låta det förgångna vara förgånget.
Så varför kom du hit?
Roses far, Lord Flintshire,
tror sig vara nära att finna prinsessan.
Så hon lever?
Hon levde när hon lämnade Ryssland. Så mycket vet de.
De tror att hon sattes på en båt till Hong Kong.
Snart vet han mer.
Jag har åtrått dig ända sen jag först såg dig.
Mer än en dödlig man nånsin har åtrått en kvinna.
Det är en historisk detalj.
Nonsens.
Om Irina var död,
skulle jag be dig att rymma med mig nu.
Man kan inte rymma
när ingen återstår att rymma från.
Jag älskar dig mer än jag älskade henne.
Även nu.
Även denna dag.
Låt bli.
Varför inte, om det är sant?
För du får det att låta som om vi båda var olyckliga.
Det tror jag inte att du var, och definitivt inte jag.
Du skulle inte medge det om det var sant.
Du anser det obelevat att vara olycklig i sitt äktenskap.
Du känner mig, Igor.
Det måste jag medge.
Ja.
Vem var det?
Polisinspektör Willis.
Han vill återkomma med mannen från Scotland Yard.
Det låter inte lovande.
Ska de träffa mr Bates igen?
Det är det lustiga. Han vill träffa miss Baxter den här gången.
Miss Baxter?
- Vad kan hon veta om saken? - Inte vet jag.
När kommer de?
Imorgon bitti.
Måtte de inte stanna hela dagen, det förstör våra planer.
Han har gått.
Ville han inte ha te?
Jag erbjöd honom te, middag och en säng, men han hade bråttom.
Gregson är död, är jag rädd.
Så hemskt att höra.
Var det den här Herr Hitler?
Tydligen.
Hans hejdukar, åtminstone.
Under den så kallade Bierkeller Putsch i München.
Det tog flera dagar för polisen att återställa ordningen,
och vid det laget var alla spår av Gregson försvunna.
Men de har hittat honom nu.
Det som fanns kvar av honom.
Det är för hemskt att tänka på.
De har åtminstone låst in Hitler
i fem långa år.
Enligt Coombs kommer han inte att avtjäna mer än en bråkdel.
Det är en annan sak.
Edith ärver Gregsons förlag.
Jag hade nog väntat mig det.
Jag hoppas att det hjälper henne igenom det här.
Väldigt generöst av honom.
De älskade väl varandra, antar jag.
Stackars Edith. Hur tar hon det?
Svårt att säga.
Det var förstås ingen överraskning,
men man hoppas ju alltid, eller hur?
Ska jag gå till henne?
Hon har gått ut på promenad.
Hon ville vara för sig själv.
Beklagar, milady, det passar tyvärr inte just nu.
Det gällde bara en stund.
Som jag sa passar det inte.
- Vad gäller det? - Jag vill inte ha henne här.
Ni behöver inte vara ohövlig!
Givetvis inte.
Hon får inte komma in, så enkelt är det.
Jag försöker få henne att ändra sig, men ni borde ha väntat.
Jag vet.
Men jag fick dåliga nyheter i dag och behövde träffa henne.
Så ni hade rätt beträffande Marigolds far?
Det var väldigt tråkigt att höra.
Om ni kan ge mig lite mertid...
Jag har ingen tid, mr Drewe.
Visst, jag beklagar. Men vi får inse att han har varit död
i över ett år.
Det var då han försvann.
Ja, men för Lady Edith dog han först i dag.
Det är det viktiga, eller hur?
Jag antar det.
Vad studerar du nu, Daisy?
Det spanska tronföljdskriget.
Faktiskt är jag väldigt...
Väldigt vad, mr Molesley?
Strunt i det.
Förlåt att jag stör, Ers nåd...
Vad är det, Spratt?
Vi har stora problem med miss Denker.
Hon verkar inte förstå hur vi ordnar tvätten här.
Hon vill skicka allt till godset. Även de mindre plaggen...
Ni gör en höna av en fjäder, Spratt.
Ni har förlorat sinnet för proportioner.
Men hon är i köket nu,
skrikande för full hals att hon vägrar tvätta era kläder!
Det här är säkert väldigt intressant för mrs Crawley.
Beklagar, milady, jag rår inte för det. Får jag skicka in henne?
- Jag ber om ursäkt. - Gör inte det. Det är väldigt roande.
Jag var rädd för det.
Följer du med på picknicken vid Canningford Grange
på lördag?
Jag gör nog det.
Det gläder mig, för...
Glöm det.
Vad tänkte du säga?
Bara att jag har bjudit Lord Merton på te i morgon.
Har du äntligen bestämt dig?
Jag tror det.
Men kom inte med fler frågor.
Du får veta på lördag.
Jag har problem med mr Spratt, milady.
Jag vet inte om miss Collins lät honom göra som han ville,
men han verkar sakna kunskap om en kammarjungfrus position!
Vi lyder alla under Spratts vilja här i huset, Denker.
Han styr oss med järnhand.
Alla utom mig, milady.
Men jag ser att ni har sällskap, så vi kan diskutera det
vid ett annat tillfälle.
Och du undrar varför jag varken har kammarjungfru eller butler.
När jag är klar går jag till stugan och läser till middagen.
Enligt Madge är Lady Edith förkrossad.
Det är särskilt svårt eftersom han dödades för så länge sen.
Hon väntar sig väl inte att hela hushållet
ska sörja en som inte var släkt med familjen och som varit död så länge.
Tala om vad det är som är fel.
Jag hittade inte din knapplåda.
Den hade jag helt glömt bort.
Strunt i det. Den dyker väl upp.
Jag letade verkligen.
Det tror jag säkert.
Jag letade i alla skåp.
Och jag hittade andra saker.
- Jaså? - Ja.
En bok av Marie Stopes
och en låda med ett listigt verktyg
som ska förhindra
att en liten Bates kommer till världen.
Ska jag vara glad åt att du rotar i mina saker?
Vänta lite nu,
det är inte du som ska vara arg på mig. Det är jag
- som ska vara arg på dig. - Hur menar du?
Du säger att du längtar efter ett barn,
att det är i Guds händer.
Men du verkar ha lagt det i miss Stopes erfarna händer.
Du har fel.
- Så är det inte. - Hur är det då?
Kom in, Lily.
Jag lämnar de här på bordet åt dig.
Daisy, där är du ju.
Jag undrar om du vill låna den här.
Den femte volymen i The Cambridge Modern History.
Jag fick den av min far när jag fyllde 40 år.
Jag vet inte. Jag har så många böcker redan.
Var inte sån, Daisy. Mr Molesley erbjuder dig att låna
en av hans dyrbaraste ägodelar.
Det finns ett bra kapitel om kriget
och drottning Annes styre.
Men om du inte är intresserad, så förstår jag...
Jag ska titta i den. Tack.
Han är väldigt snäll, vet du.
Man ska alltid vara artig mot snälla människor.
Det finns inte så många!
- Vad har du sagt till Bates? - Ingenting.
Han har inte frågat varför du sover här?
Absolut inte.
Kunde du inte ändra dig och komma tillbaka?
Du hörde mr Bricker säga att han inte var där på min inbjudan.
Hur vet jag att han inte skyddade dig?
För att jag säger det.
Inget hände.
Jag ska tala om vad som hände.
Du släppte in honom i ditt privatliv.
En man som trodde sig kunna ta min plats utan vidare.
Han trodde det, men han hade fel.
Nåväl.
Kan du ärligt säga att du aldrig låtit en flört gå för långt sen vi gifte oss
och aldrig gett en kvinna fel intryck,
så stanna här för all del.
Annars väntar jag dig tillbaka i mitt rum i natt.
Men varför jag?
Varför frågar ni mig? Jag jobbade inte här
- när mr Green först kom hit. - Det stämmer.
- Hon kom först... - Tack, mrs Hughes.
Men vi förstår att ni har information
om mr och mrs Bates.
Vad för information?
Det hoppas vi att ni ska tala om.
Jag vill beröra ert förflutna, miss Baxter.
Föredrar ni att vi är ensamma?
Jag tillåter inte att ni förhör en piga här i huset
- utan att jag är närvarande. - Miss Baxter?
Låt henne stanna.
Nåväl.
När ni avtjänade fängelsestraff för stöld...
- Vad? - Frigavs ni efter tre år,
och de återstående två åren
- betraktas som villkorliga. - Ja.
Ni vet att om ni bryter mot frigivningsvillkoren
så kan ni fängslas utan rättegång.
- Det verkar väldigt... - Mrs Hughes!
Om ni avbryter en gång till, får ni lämna lokalen.
Ni tror att jag vet mer än jag gör.
Det inträffade visst nåt
när mr Green var här.
Och nån kan ha gjort en resa till London som ingen kände till.
Men jag vet inget säkert.
Inte ens om det var mr Bates som gjorde resan?
Inte ens det.
Tack för hjälpen, miss Baxter.
Vem sa att jag visste nåt?
Vi fick ett brev.
Från vem?
Adjö, mrs Hughes.
Jag tänker ställa en fråga.
Vet Hennes nåd om ditt förflutna?
Ja.
Hon vet allt.
Då pratar vi inte mer om saken.
Kom och titta.
Ja, det här är precis vad vi är ute efter, eller hur?
- Jag visste att du skulle säga det. - Varför?
Det skulle bli dyrast.
- Och de här? - De vore mycket billigare.
Och mycket otrevligare.
Men i många av de renoverade stugorna
bor folk livet ut.
De ger ingen inkomst på minst 20 år.
Så i stället för mr Wavells hemska kyffen, bygger vi egna.
Tom försöker bara skydda egendomen.
Vad är det, vännen?
Hon är så håglös. Hon har nog fått nån bakterie.
Hon har nog ätit en död ekorre eller nåt annat äckligt.
Hon är rätt fet. Hon kanske är dräktig.
Det är omöjligt.
Vad ska vi säga om ritningarna?
Vi borde väl välja det billigare alternativet, men det är synd och skam.
Jag måste gå. Jag har ett möte i York om en timme.
Mrs Hughes, har ni sett miss Baxter?
Det är inte likt er att söka hennes sällskap.
Jag menar allvar, mrs Hughes.
Det går bra.
- Jag hörde. - Får jag prata med er?
Följ med in.
Jag beklagar det här.
Fortsätt. Jag är inte klemig.
Gode Gud.
Jag trodde det skulle gå över,
men det blir bara värre.
Jag kan inte sova.
Det förvånar mig inte.
Hjälp mig-
Ni har alltid erbjudit er hjälp. Nu har ni chansen.
Jag vet inte vad jag ska göra.
Vi går till doktorn.
Genast.
Vi ska visa honom kanylen,
vätskan ni har injicerat
och alla pillren ni tagit, alltihop.
Följ efter om fem minuter, så träffas vi vid bakdörren.
Och ta med er allt, förstått?
Jag har gjort nåt jag inte borde.
Om ni visste vad det var, skulle ni inte vilja hjälpa mig.
Jag vet vad det var.
Kom ner om fem minuter.
Den klär er verkligen, milady.
Jag hoppas det. Min far kommer att explodera.
Superbt.
Tack.
Ni har fått mig att känna mig stark.
Räcker det här?
Milady är mycket generös.
Hon klär i alla fall i frisyren. De flesta ser ut som skalliga apor.
Då var det klart.
Och han får inga ytterligare besvär?
Inte om han slutar förgifta sig själv.
Ni har väl tittat på det han tog med sig?
Ni har injicerat er själv med en saltlösning.
Det är väl inte farligt?
Den var tydligen inte steriliserad.
Upprepade injektioner orsakar feber och varbildningar.
Jag antar att ni har lagt ner pengar på den här behandlingen.
Ja, mycket pengar.
Jag åkte till London för så kallad elektroterapi,
och pillren och injektionerna
skulle fortsätta processen.
För vilket syfte?
Att förändra mig.
Att göra mig mer lik andra människor.
Andra män.
Jag ska inte spela pryd och låtsas att jag inte förstår.
Inte heller klandrar jag er.
Men det finns ingen drog
eller chockbehandling som åstadkommer det ni vill.
Ni menar att jag har blivit lurad.
Mitt råd till dig, Thomas,
är att acceptera den börda som ödet har lagt på dig
och leva ett så bra liv som möjligt.
Kom ihåg
att verkligheten alltid är bättre än falskt hopp.
Nu fick ni nåt att skratta åt.
Inte alls.
Jag förväntar mig inte att ni ska förstå,
men jag tycker det visar att ni är en väldigt modig människa.
Vad?
Att tillfoga sig sån smärta för att nå sitt mål.
Tänk vad ni kunde åstadkomma om ni beslöt er för det.
Ni är stollig, vet ni det?
Jag måste ringa till Atticus och tala om att vi alla kommer.
Be honom komma på middag i kväll om han är ledig.
Får jag?
Bara som vän, menar jag.
Bara som vän. Givetvis.
Jag önskar att Isis skulle pigga på sig.
Jag kanske ber Stapeley att ta en titt.
Det kan inte skada.
Det ser väldigt fint och solitt ut.
Det får man verkligen hoppas, för det priset.
Hur ser köket ut?
Inte så stort som ni är van vid.
Det gör inget. Det vore mitt eget.
Jag kunde bo här när jag har slutat arbeta.
Det är bara två våningar,
så det kan jag klara hur gammal jag än blir.
Utedass, ser jag. Det väcker gamla minnen.
Såna har jag då sett förut.
Jag kunde ju ändra om det när jag flyttar in.
Det kan ni säkert.
Det var det. Jag köper stugan.
Om ni följer med ut,
så lämnar jag tillbaka nyckeln och ger honom besked.
Jag avundas henne.
Har ni nånsin tänkt på livet som pensionär?
Vem vet om jag lever så länge?
Är alla redo?
- Vad är det? - Det är min kusin Mary.
Hon har en överraskning, säger hon.
- Du kommer att älska henne. - Jag tänker älska alla.
Redo eller inte, nu kommer jag.
Pola Negri kommer till Yorkshire!
Vi lever verkligen i en ny värld.
Jösses, jag är avundsjuk.
Mary, det här är Atticus Aldridge.
Äntligen, mr Aldridge.
- Rose pratar jämt om er. - Hon retas bara.
Kan jag ta det som en komplimang?
Farmor? Vad tycker du?
Så det är du.
Jag trodde det var en man i dina kläder.
Den klär dig.
Håller du med, pappa?
Det är precis en sån sak
som jag skulle vänta av dig.
- Du misstycker, antar jag. - Inte speciellt.
Jag är bara förbluffad att du väljer
dagen efter beskedet att den jag älskar är död,
till att pröva nytt mode.
Nu är du lite orättvis...
Och som om inte det var nog,
har du planerat en glad picknick.
Förväntas jag verkligen delta?
Förhoppningsvis inte, för du brukar förstöra allt.
Ja, det stämmer.
Det gör jag visst.
God natt, mamma.
Jag tar en bricka på mitt rum.
Beklagar, mr Aldridge, lika bra att ni får veta hurdana vi är.
Stackars liten. Hon är så olycklig.
Men hon har inte sett honom på flera år.
Hon måste ha vetat att han var död. Det visste vi alla.
- Ska vi verkligen åka på lördag? - Ställ inte in, snälla ni.
Rose och jag åker vare sig ni följer med eller ej.
Det kanske är bra för henne att få tid att tänka i sin ensamhet.
Allt detta ändlösa tänkande.
Det är väldigt överskattat.
Faster Violet, jag älskar dig.
Jag skyller på kriget.
Före 1914 tänkte ingen på nåt alls.
Varför skulle jag ha en sån sak?
Det ska jag berätta.
Det är väldigt enkelt.
För att undvika att föda mitt barn.
Hur kan du tro det?
När det är allt vi nånsin drömt om?
För att du tror att jag är en mördare.
Vad menar du?
- Vi vet hur Vera dog. - Inte Vera.
Mr Green.
När fick du veta att det var han?
Jag har vetat sen första dagen jag hörde om det.
Det är omöjligt.
Du kanske misstänkte, men du visste inte.
Jag visste när han kom tillbaka.
Jag visste, när han sa att han gått till köket
under konserten.
Jag intalade mig att du inte visste, så att det inte kunde vara du.
Som dödade honom, menar du.
Jag ville göra det.
Jag tänkte göra det.
Jag åkte in till York mycket tidigt
och köpte en returbiljett till London.
Jag tänkte åka dit och tillbaka samma dag.
Jag gick ut på plattformen,
men jag klev aldrig på tåget.
Varför inte?
För jag visste
att om jag såg honom.
Skulle jag döda honom.
Och om jag dödade honom,
skulle jag bli hängd.
Och det kunde jag inte utsätta dig för.
Tack och lov.
Nästa dag,
när jag hörde vad som hänt, kändes det som
ödets hand.
Jag hade biljetten i rockfickan,
- som en talisman. - Varför då?
För om jag hade rest.
Hade jag lämnat in båda halvorna.
Det faktum att den låg i fickan obruten var bevis för att jag aldrig åkte.
Och därför blev du så arg när jag gav rocken till mrs Hughes?
Om expediten i York minns att jag köpte en returbiljett till London,
är jag en död man.
Varför ler du?
För att du är oskyldig.
Jag har levt i sån rädsla,
sån fruktan.
Och jag kunde inte tala om skälet för dig.
Nu är jag bara så lycklig.
Hur konstigt det än låter,
är jag så lycklig.
Vad säger du om Lady Marys frisyr?
Alla pratade om den.
Jag hoppas att hon kommer ner och visar oss.
Miss Bunting älskade de nya frisyrerna.
Hon sa att kvinnorna skulle bli frigjorda.
Jag är ledsen att hon har flyttat.
Hon gav mig tro på mig själv.
Hon sa att jag var klipsk
- och kvicktänkt. - Jag håller med.
Det är svårare när man är ensam.
Svårare att tro.
Kan jag hjälpa till?
Inte med matematiken, förmodligen,
men jag kan en del historia och har läst många böcker.
Hur gammal var du när du slutade skolan?
Tolv.
Det var faktiskt synd. Jag var rätt begåvad.
Och pappa ville att jag skulle fortsätta.
Han trodde att jag kunde bli lärare,
om det inte är skrattretande.
Men det gick förstås inte. Vi hade inga pengar, förstår du.
Sen blev mor sjuk,
så jag måste arbeta så snart jag kunde.
Varför inte läsa in examen nu?
Nej.
Det är för sent för mig.
Men jag hjälper gärna till,
så att nån kommer härifrån.
Mrs Hughes,
minns ni överrocken jag gav er
till flyktingarna, när vi var i London för Lady Roses bal?
Ja. De var väldigt tacksamma för den.
Det låter väl galet, men fann ni en biljett i den?
I fickan?
Jag förstår,
- ni minns inte. - Jo, det gör jag.
Jag hittade en.
En returbiljett till London.
Just det.
Ni förstår.
Mr Bates vet att det var mr Green.
Herregud.
Men han gjorde det inte, det vet jag nu.
Och om vi hade biljetten,
kunde vi bevisa att han aldrig åkte till London.
Jag förstår inte.
- Hur då? - Den var inte ituriven.
Ni kastade den förstås.
- Det förstår jag. - Jag måste ha gjort det.
- Jag är så ledsen. - Det är inte ert fel.
Det är mitt.
Jag gav bort den.
Jag gav bort beviset på min mans oskuld.
Du är väldigt modig, tycker jag.
Modig? Jag är förlamad av skräck.
Vet inte ens vilken häst jag rider.
- Hur lång är banan? - 4,8 kilometer.
Två varv runt en bana på 2,4 kilometer,
fram till det där hindret man kan se,
där borta.
Men hej.
Vad i all världen gör du här?
Vad tror du?
Rider i tävlingen.
Ska ingen presentera oss?
Miss Mabel Lane Fox, Lord Grantham.
Var övernattar du?
Inatt gästade jag Lawsons i Brough, men de är borta i kväll
så jag återvänder till London.
Vilken resa. Du blir utmattad.
Ni får gärna övernatta hos oss.
Lord Gillingham och mr Blake kommer också.
Har ni nog med ombyteskläder?
Jag tror det.
Jag vet det.
- Ska du rida? - Ja.
Vad är det här? Var har du varit?
Mr Aldridge och jag ordnade det i går kväll.
- Hans snälla föräldrar lät mig byta om där. - Säg Atticus, är du snäll.
Jag beundrar dig verkligen.
Det vore illa att inte rida i vår egen tävling.
Just det. Jag ska heja på dig.
Och du? När bestämde du dig för att rida?
I går, när jag var hos frisören
- i York. - Vilken häst ska du rida?
Stephen red hit Trumpeter i morse.
De väntar vid starten.
Det här kan knappast vara en ren tillfällighet.
Förföljer du mig?
Jag ignorerar det där, för jag vill inte se dig som en fåfäng man.
Du är duktig på att överraska.
Det låter som en komplimang. Jag måste hälsa på Charles.
Bra gjort.
Det ser lovande ut för dig.
Och om Lady Grantham inte hade erbjudit mig att stanna?
Då hade jag föreslagit det själv.
Jag trodde att du följde med dem.
Nej, jag har mycket att göra, och det där är inget för mig.
Ska du gå ut igen?
Nej, jag ska gå igenom ett nytt arrendekontrakt
och utfallet för reparationsverkstaden.
Du förstår, jag tänker resa bort.
- Det visste jag inte. - Nej.
Jag har inte talat om det för nån.
Jag förstår inte.
Du behöver inte förstå.
Men när de kommer tillbaka kan du säga att jag hade bestämt mig
och inte var hysterisk eller så.
Och hälsa dem från mig.
Herregud, Edith, du borde tala med dem om det.
Du är den ende jag skulle tala med.
Tala med mig då. Snälla.
Jag kan inte.
Men lycka till.
Du är en fin man, Tom.
Måtte du inte bli som alla de andra.
Vill du inte berätta vart du far?
Eller får jag skjutsa dig nånstans?
Nej-
Men jag tar en av bilarna till stationen
och lämnar nycklarna hos stationschefen.
- Jag önskar... - Jag kan inte stanna, Tom.
Inte om jag nånsin ska kunna bli lycklig.
Det är galenskap! Rena vanvettet!
Säg det.
Det är sant.
Marigold är hennes dotter.
Det är lögn!
Jag vet inte vilken makt hon har över dig,
men du får inte låta henne göra det!
Här är en kopia av hennes födelseattest.
Den är på franska, men ni ser mitt namn
- tydligt nog. - Det var modigt av er.
Min faster föreslog falskt namn,
- men jag visste att bevis kunde behövas. - Ge hit!
Jag har fler.
- Ni två har kokat ihop det här! - Nu räcker det.
Vi har ingen formell rätt till henne.
Bara ett brev från en döende far!
Som jag skrev!
Hur kunde du?
Jag är din fru,
men du har ljugit,
bedragit mig
och behandlat mig skamligt!
Du hade inte varit mer falsk om du hade tagit en älskarinna!
Mrs Drewe, jag vet att ni inte vill höra det,
men jag är mycket tacksam.
Nej, jag vill banne mig inte höra det!
- Hämta hennes saker. - Jag vägrar!
Låt bli då.
- Nej! Nej! - Nej!
- Nej, lilla älskling! - Såja.
Vänta! Vänta lite.
Vänta, vänta, vänta.
Hon sover inte annars.
Var inte rädd, min älskling.
Den här rara tanten är din nya mamma,
och hon älskar dig mer än nån annan.
Men glöm bara inte
att vi också älskar dig.
Lycka till.
Måtte jag inte falla av inför Rose.
Så hennes åsikt är viktig för dig.
Jag vill inte framstå som en dumbom än. Hon får upptäcka det gradvis.
Jag skulle gärna vilja rida grensle.
- Varför inte göra det? - Inte när farmor ser.
Du förvånar mig.
Du verkar mer än kapabel att välja vilka regler du ska följa.
Var inte snarstucken. Jag vill ju samma sak som du.
Vilket är...?
Att du och Tony blir lyckliga tillsammans.
Jag ogillar dig.
Jag ogillar din makt att ta honom ifrån mig.
Jag skulle göra honom lycklig, och jag älskar honom mer än du.
- Det stämmer säkert. - Så varför dyka upp här
som en korsning mellan en modetidning och en låda dynamit?
Jag vill inte göra det för enkelt för honom.
De ska strax starta.
Får jag titta, Donk?
Ser du tant Mary?
Ja.
Jag tycker att hon är storartad.
Jag tycker att hon är galen.
Det är bra att göra galna saker när man är ung.
Bara man överlever.
En del gör galna saker hela livet.
Vilket svar gav du honom?
Jag berättar när vi alla är samlade.
Du avslöjar väl inget?
Så du har sagt ja?
Du tycker att jag är dåraktig,
men det är min sista chans till ett nytt äventyr i livet.
När du nu har sagt ja,
tänker jag inte klandra dig.
Tony.
Du kunde ha låtit henne bli bästa kvinnliga ryttare.
Nonsens. Jag är emot att låta andra vinna.
Även om det är i ditt eget intresse?
Bra ridet.
Att jag alls kom i mål är ett under.
Nonsens. Du är rena kentauren.
Du ser, han är nästan i mål, bara du slutar avleda honom.
Bra ridet,
och tack och lov att ni är helskinnade.
- Vilka är det här? - Mina föräldrar.
Mor och far, det här är Lord och Lady Grantham.
Lady Mary känner ni redan.
Lord Gillingham, Mabel Lane Fox, Charles, Blake,
och så förstås Rose.
Lady Rose, så trevligt att ses igen.
Följ med hem till oss, vetja,
- för bad och ombyte. - Jag väntar nog
tills jag är i Downton, men tack.
Jag kan inte fresta er att stanna på middag?
Inte i dag, så dammiga som vi är. Men kom till Downton
på middag i morgon.
Men vi tränger oss på.
- Inte alls. - Då kommer vi gärna.
Ni har inte träffat min svärmor och vår kusin,
- mrs Crawley. - God eftermiddag.
Om föräldrarna till Roses vän kommer på middag,
har det gått längre än jag trodde.
Han verkar vara en rar pojke,
och det är ju inte som med katoliker. Hon behöver inte konvertera, menar jag.
Konvertera till vad?
Judendomen.
Jag läste att Lord Sinderby
är en ledande figur inom den judiska gemenskapen.
Alltid är det nåt.
Vad menar du? "Rest"?
Hon har rest. Hon sa inte vart.
Men säkert inte till Lady Rosamund.
Varför?
Hon var väldigt upprörd över beskedet om Gregson.
Men varför fly bort?
Jag åker nog min väg, Carson. Är bilen kvar utanför?
De lastar just ur den, milady.
- Jag kan... - Nej, stanna här. Jag klarar mig.
- Bär ner de här, tack. - Ja.
Vems väskor är det?
Lady Marys. Hennes ridkläder.
Hem, tack, men stanna till vid Yew Tree Farm.
Ja, milady.
Lady Edith har rest.
- Vad menar ni? - Hon är borta.
Hon lämnade bilen vid stationen.
Mr Branson går dit nu för att hämta den.
Det var säkert nyheten från Tyskland.
Stackars liten.
Jag ska väl gå och ringa i gonggongen.
Mrs Hughes,
jag har ett förslag som ni säkert
kommer att finna märkligt, men jag ber er
- att betänka det ändå. - Kära nån.
Jag lyssnar.
Anser ni att vi borde...
investera i en egendom tillsammans?
Vad i hela friden menar ni?
Jag tänkte att eftersom mrs Patmore kan göra det,
så kunde vi köpa nåt gemensamt, rent affärsmässigt, naturligtvis.
Sen kunde vi snygga till den och dela på hyresintäkterna.
Vi skulle ha en nätt summa när vi drar oss tillbaka.
Gå ni och ring i gonggongen.
Så fåglarna har flugit sin kos?
Jag tänker inte avslöja nåt, Ers nåd.
Inte till nån.
Och inte hon heller.
Vet ni vart hon har farit?
Nej-
Nåja. Tack så mycket, mr Drewe. Mrs Drewe.
Jag ska inte ta upp mer av er värdefulla tid.
Vi tar upp en säng till den lilla.
Ring receptionen om ni önskar nåt mer.
Det ska jag. Tack.
Tack.
Nu är vi tillsammans, vännen.
Jag vet att det inte är idealiskt,
men så mycket bättre än att vara isär
att vi borde fira lite.
Jag beställer upp glass
och ett glas champagne,
och sen ska vi ha det så roligt.
Ja.